Okej, Charlie.
- Är det här? Vem äger stället? - Det sa jag ju.
- Påminn mig. - Spats Colombo.
- Vad är det för lösenord? - "Jag är här för mormors begravning."
- Ditt passerkort. - Tack, Charlie.
Om du vill ha ett bra bord, säger du bara att du är kistbärare.
Vi är klara. Vilken tid?
Jag måste nog kila. Om Colombo ser mig är det adjö Charlie.
Adjö, Charlie.
Ge mig fem minuter, sen slår ni till.
Okej.
God afton, sir.
- Mozarella. Kan jag stå till tjänst? - Jag är här för tantens begravning.
Jag har inte sett er i kapellet förut.
- Nej, jag har varit på torken. - A, snälla ni.
Var är likvakan? Jag är en av kistbärarna.
Visa herrn in i kapellet. Bänk nummer tre.
Ja, Mr Mozarella. Den här vägen, sir.
Ja, när man ska den vägen vandra, är det väl så här det ska gå till.
Följ mig.
- Vad önskas, sir? - Sprit.
- Tyvärr. Vi serverar bara kaffe. - Kaffe?
Skotskt kaffe, kanadensiskt kaffe, finkelkaffe...
Skotskt. Halv kopp, med soda bredvid.
Vänta ett tag. Har ni ingen bänk som inte är så nära orkestern?
Kan jag få bänken där borta?
Tyvärr, den är reserverad för de närmast sörjande.
Hoppsan.
Hallå, kan jag få en kopp till.
Jag vill ha en kopp kaffe till.
Bäst att jag får notan om det blir razzia här.
- Vem skulle göra razzia på begravning? - En del har ingen respekt för de döda.
Du, Joe. Det är väl i kväll det ska ske?
- Jajamen. - Nej, som vi får betalt, menar jag.
- Hur så? - Jag ska till tandläkarn i morgon.
Ska du verkligen slösa bort din första lön på tänderna?
Bara en plomb. Behöver inte vara guld.
Vad du är självisk! Vi ligger efter med hyran. Och vi är skyldiga i affärn.
Kemtvätten skickar kronofogden på oss. Och vi är skyldiga varenda balettflicka.
Du har rätt. I morgon ska vi betala tillbaka lite till alla.
Nej. I morgon går vi på hundkapplöpning och satsar rubbet på Oljade Blixten.
- Och spela bort mina pengar på en jycke? - Han är en given vinnare.
Max servitören känner elektrikern som grejar med haren.
- Vad snackar du för skit om en hare? - Oddsen är 10 till 1.
- Tänk om han förlorar. - Än sen då? Det här jobbet har vi länge.
- Men om vi inte har det, då. - Jerry, varför se allt i svart?
Tänk om du blir överkörd av en lastbil. Tänk om aktiebörsen kraschar.
Tänk om Mary Pickford skiljer sig från Douglas Fairbanks.
Tänk om Dodgers flyttar från Brooklyn.
Tänk om Lake Michigan svämmar över.
Titta inte nu, men hela stan ligger under vatten.
Fyra,
tre,
två,
ett.
Okej, allihop. Polisrazzia.
Jag är från federala polisen. Ni är alla under arrest.
Jag vill ha en kopp kaffe till.
Okej, Spats.
- Begravningen är över. Nu går vi. - Vart?
Till en klubb för f.d. Svartspritsäljare. Jag ska rekommendera er som medlem.
- Jag tänker inte gå med i nån klubb. - Jo då, ni kommer att trivas där.
Jag ska be fängelseskräddaren sy upp särskilda damasker till er - randiga.
Vilket skämt. Vad är det den här gången?
Ni har balsamerat folk i kaffe. 43-procentigt.
Jag? Jag är bara kund.
Försök inte, Spats. Vi vet att ni äger stället. Mozarella är bara galjonsfigur.
- Mozarella? Har aldrig hört namnet. - Vi har andra uppgifter.
Från vem? Tandpetar-Charlie kanske?
Tandpetar-Charlie? Har aldrig hört namnet.
Kärnmjölk.
För smart för att dricka era egna grejer?
Seså. Opp och hoppa.
- Ni slösar med skattebetalarnas pengar. - Ring er advokat om ni vill.
Det här är mina advokater. De har läst på Harvard allihop.
Får jag en kopp kaffe till.
Det löser ett problem. Nu behöver vi inte tänka på vem vi ska betala först.
- Tyst. Jag tänker. - Hyresvärdinnan låser oss ute.
I affären får vi ingen mer kredit.
Vi kan inte låna av flickorna - de är på väg i fängelse.
Jag undrar hur mycket Sam bookmakern ger oss för våra rockar.
Sam bookmakern? Inte en chans. Du satsar inte min rock på en jycke.
- Jerry, det är ju en given vinnare. - Vi kommer att frysa.
Det är under noll. Vi får lunginflammation.
Hör här, dummer, han ger 10-1. I morgon får vi 20 rockar.
Oljade Blixten.
- Du borde sinnesundersökas. - Du skulle ju inte prata med mig mer.
Basfiolen är varmare klädd än jag.
- Nånting idag? - Ingenting.
Tack.
- Nånting idag? - Ingenting.
Tack.
Jag kan inte fortsätta, Joe. Jag är hungrig, jag har feber och hål i skon...
Om du gav mig en chans skulle vi kunna leva som kungar.
- Hur då? - Det är en jycke i tredje loppet.
Galopperande Spöket. Han ger 15-1, och han gillar leriga banor.
Vad vill du ha av mig? Mitt huvud på ett fat?
Nej, din bas. Om vi pantsätter den och min sax...
Är du från vettet? Vi är ute på djupt vatten och du vill pantsätta årorna.
Okej, hungra ihjäl då. Vad bryr jag mig om det? Frys.
- Någonting idag? - A, är det du?
Du är inte lite fräck, du.
Tack.
Joe. Kom tillbaka hit.
Nellie, om det gäller i lördags kväll, så kan jag förklara allt.
Vilken fähund. Jag ger ut 4 dollar för att göra mig snygg i håret,
jag köper en spritt ny morgonrock,
jag gör en härlig stor pizza till honom.
- Och var var du? - Var var du?
- Med dig. - Mig?
Kommer du inte ihåg? Du hade tandvärk.
Den var inflammerad. Käken var svullen.
Var den?
O ja.
- Jag ordnade så han fick blodtransfusion. - Vi har samma blodgrupp.
- Blodgrupp O. - Jaså?
- Jag ska hitta på nåt roligt till dig. - Du hittar visst redan på en hel del.
Med detsamma som jag får jobb, bjuder jag dig på den finaste restaurangen i stan.
Nå? Har Poliakoff någonting till oss? Vi börjar bli desperata.
Ja, han letar faktiskt efter en basist.
Och en saxofonist.
Visst?
Ja visst.
- Vad är det för jobb? - Tre veckor i Florida.
På Seminole-Ritz i Miami. Resor och utgifter betalda.
Är hon inte fantastisk? Nu ska vi till Poliakoff.
- Han är upptagen. Ni får vänta, grabbar. - Okej, vi väntar.
Du, Gladys, vi får tre veckor i Florida.
Sweet Sue och hennes Synkoper.
De saknar några flickor på sax och bas.
Vad dillar du om, vem är det? Det är Poliakoff. Jag har jobb till er.
Gladys. Är du där?
Gladys!
Hon är helt snurrig. Spelade 112 timmar på en maratondans.
- Nu har hon ett nervöst sammanbrott. - Jag tror jag har detsamma.
Och Cora Jackson?
Det sista jag hörde var att hon spelade i Frälsningsarmén.
Drexel 9044.
Idiotiska brudar.
Här står vi nu, packade och klara att åka till Miami, och vad händer?
Saxofonisten sticker med en bibelnasare och basisten är med barn.
Bienstock, jag borde ge dig sparken.
Mig? Jag är direktör, inte nattvakt.
Hallå. Får jag prata med Bessie Malone.
Vad gör hon i Philadelphia?
Är det sant?
Bessie lät håret växa och spelar med Stokowski.
- Black Bottom Bessie? - Schpielt zich mit der Philharmonic.
Och Rosemary Schultz?
Skar av sig pulsådern när Valentino dog.
Det får väl vi också göra, om vi inte hittar två damer senast i kväll.
Vi lägger oss inte i hur du bär dig åt. Bara du sätter dem på tåget kl.8.
Med detsamma jag hör nåt, så slår jag en signal.
Hej då, Sig. Jag undrar om jag har plats för ett magsår till.
Nellie, koppla ut mig på rikssamtal.
- Sig, vi vill snacka med dig. - Om jobbet i Florida.
- Nellie berättade om det. - Det är väl inte för sent?
Vad är ni för ena? Komiker? Ut.
William Morris artistförmedling, New York.
- Ni behöver en bas och en sax? - Instrumenten stämmer, men inte ni.
Jag vill prata med Mr Morris.
- Vad är det för fel med oss? - Ni har fel form.
- Vad vill ni ha? Puckelryggar? - Det är inte ryggarna det är fel på.
Vad är det för slags band?
- Ni måste vara under 25. - Det kan vi nog se ut som.
- Och blonda. - Vi kan färga håret.
Och ni måste vara flickor.
Nej, det kan vi inte.
- Mr William Morris. - Ni menar att det är ett damband?
Ja. Den där Nellie. Jag skulle kunna vrida nacken av henne.
Låt oss prata igenom det här. Det skulle vi väl kunna klara?
När vi jobbade på zigenarcaféet hade vi guldringar i öronen.
När ni bokade in oss i Hawaiibandet hade vi bastkjolar.
- Vad är det med honom? Dricker han? - Nej, men han äter inte så bra.
Hans tomma mage har påverkat huvet.
Joe, tre veckor i Florida. Vi kan låna kläder från balettflickorna.
- Du pratar i nattmössan. - Ja, precis, mössor eller peruker.
Vi kan skaffa begagnade peruker, och så lite uppstoppning.
Vi kan heta Josephine och Geraldine.
Josephine och Geraldine... Kom.
Om ni vill tjäna lite pengar i kväll,
så har de Valentin-dans på Illinois universitet.
Det tar vi.
6 dollar per skalle. Ak till kårhuset i Urbana kl.20.
Hela vägen till Urbana för bara en enda spelning?
Det blir 12 dollar. Vi kan lösa ut en av rockarna från pantbanken.
Hallå. Mr Morris? Det här är Poliakoff i Chicago.
Ni har möjligen inte två kvinnliga musiker lediga?
En saxofonist och en basist?
- Om William Morris inte får tag på nån... - Ryck upp dig, Geraldine.
Det är 100 miles. Det snöar ute. Hur kommer vi dit?
- Jag hittar nog på en lösning. - Som vad då?
Ingen brådska.
- Hur gick det, flickor? - Jag borde vrida nacken av dig.
Snälla, Jerry. Så säger man inte.
Nellie älskling, vad gör du i kväll?
- I kväll? Hur så? - För jag har lite planer.
- Jag gör ingenting särskilt. - Inte?
Jag tänkte bara gå hem och äta lite kall pizza.
Så du är inne hela kvällen?
Ja, Joe.
Bra. Då behöver du inte din bil.
Min bil? Nä nu...
Är han inte fantastisk?
CHARLIES GARAGE
Vi kunde ha haft tre veckor i Florida, med allt betalt.
Ligga i solen, palmer, flygfisk...
Kan du sluta?
Början till en straight, början till ingenting, och par i åttor.
Okej, ner med dem, killar.
- Ner med vaddå? - Vi skulle hämta en bil.
- Jaså? - Ja. Nellie Weinmeyers bil.
Musiker.
Fräcka killar.
Okej, då sätter vi igång. Ess bjuder.
Det är en '25 Hupmobile, grön, coupé... sir.
- Den står här. - Ja, här borta.
- Vi ni ha bensin? - Ja, för 40 cent, tack.
- På Miss Weinmeyers räkning? - Ja. Varför inte?
Förresten, medan korken är ur kan ni väl pytsa i full tank.
Okej, allihop. Upp med händerna.
Mot väggen.
Du också, Tandpetarn.
Skynda på.
Du där. Kom med du också.
Okej, chefen.
Hej, Charlie. Det var länge sen.
- Spats, vad gör du här? - Jag tänkte bara vi skulle talas vid.
- Du har inget otalt med mig. - Det håller jag inte med om.
Du rekommenderade min begravningsbyrå till dina vänner.
- Jag vet inte vad du pratar om. - Nu står jag där med alla kistorna.
- Jag gillar inte att se dem stå tomma. - Det var inte mitt fel.
Vad synd, Charlie. Du skulle ha haft triss i åttor.
- Adjö, Charlie. - Nej, Spats, nej.
Nej, Spats. Gör det inte.
Jag tror jag måste kräkas.
Okej, kom ut därifrån.
Kom då.
- Vi såg ingenting. Eller hur? - Vad då? Nej. Ingenting alls.
Dessutom är det inte vår sak om ni gör av med varandra.
Säg mig... Har jag inte sett er två nånstans?
Nej, nej, vi är bara ett par musiker.
Vi kom hit för att hämta en bil. Nellie Weinmeyers bil.
Det är dans i kväll.
- Kom, Jerry. - Vänta ett tag.
- Vart tror ni att ni ska då? - Urbana. Det är 100 miles härifrån...
Ni ska ingenstans.
- Ska vi inte? - Jag tycker inte om vittnen.
- Vi ska inte andas ett ord om det här. - Ni ska inte andas någonting alls.
Inte ens luft.
Okej, grabbar, nu sticker vi. Vi tar hand om de där killarna senare.
Jag tror de fick mig.
- De fick basfiolen. - Inget blod?
Om de får tag i oss blir det blod överallt. Blodgrupp 0. Kom.
- Vart springer du? - Så långt bort som möjligt.
Det räcker inte. Killarna känner igen oss. Varenda gangster i Chicago är efter oss.
Fort, ge mig en nickel.
Ska du ringa efter polisen?
Vi kommer inte att överleva att vittna mot Spats Colombo.
Vi måste ut ur stan. Vi kanske kunde odla skägg.
Vi ska ut ur stan, men vi ska raka oss.
Nu? De tänker skjuta skallen av oss, och då vill du raka dig.
- Raka benen, dummer. - Raka benen?
Hallå. Mr Poliakoff?
Jag har hört att ni söker två kvinnliga musiker.
Floridatåget avgår strax från spår ett till Washington,
Charleston, Savannah, Jacksonville och Miami.
Tag plats. Tag plats.
Vad är det för fel?
Hur kan de hålla balansen i de här?
Det måste vara nåt med hur vikten är fördelad. Kom nu.
Det drar så väldigt.
De måste bli förkylda hela tiden.
- Sluta maska. Vi missar tåget. - Jag känner mig naken.
- Jag känner som om alla stirrar på mig. - Med de benen? Är du galen?
Det är ingen idé. Vi klarar det inte, Joe.
Jag heter Josephine, och det var din idé från början.
Titta där. Titta så hon rör sig.
Precis som en geléråtta på stålfjädrar.
De måste ha nån sorts inbyggd motor eller nåt.
Jag säger dig, det är ett helt annat kön.
Det är ingen som kommer att be dig föda barn.
Med detsamma som vi kommer till Florida bränner vi alltihop.
Den här gången kan du inte övertala mig att...
Extra nyheter. Sju slaktade i garage på norra sidan.
Blodig efterföljd fruktas. Extra nyheter.
- Jag har just blivit övertalad. Vi åker. - Duktig flicka, Geraldine.
- Rosella. - Fiol.
- Gå vidare, Dolores. - Trombon.
- Olga, hur är det med ryggen? - Trumpet.
- Så där ja. - Är ni från Poliakoffs artistförmedling?
- Ja. Vi är de nya flickorna. - Alldeles nya.
Det här är vår manager, Mr Bienstock. Och jag är Sweet Sue.
Jag heter Josephine.
Jag heter Daphne.
Saxofon, bas. Vad jag är glad att se er, flickor. Ni har räddat oss.
Detsamma, verkligen.
Var har ni spelat förut?
Här, där och... lite varstans, och...
Vi har gått tre år på Sheboygan musikhögskola.
Var god tag plats.
Ni ska ha slafarna 7 och 7A.
7 och 7A.
- Tackar så mycket. - Ingen orsak.
A, det är ömsesidigt.
- Hoppsan. - Fräckis där.
Det verkar som om Poliakoff har skickat två riktiga damer.
Du får nog säga till de andra flickorna att tänka på hur de uttrycker sig.
Vad menar du?
Daphne?
Jag har aldrig tyckt om namnet Geraldine.
Hej. Jag är på bas. Kalla mig bara Daphne.
Jag heter Josephine. Sax.
- Välkommen till Ingenmansland. - Så får ni se hur kul det är.
- Knäpp upp korsetterna och pusta ut. - A, jag använder inte korsett.
- Ser du inte tjock ut då? - Tjock? Jag?
Jag har den mest gudomliga sömmerska. Kommer en gång i månaden bara.
- Hon är så billig, och hon sa... - Seså, Daphne.
Jo, har ni hört den där om tubaspelerskan
som led skeppsbrott på en ö tillsammans med en enbent jockey?
- Nej. Hur är den? - Se upp nu, flickor. Inget grovt språk.
De har gått på musikhögskola.
Vilken talang, va?
- Det känns som att ramla i smörbyttan. - Försiktigt, Daphne.
När jag var barn, Joe, drömde jag att jag blev inlåst i ett konditori.
Och det var godsaker överallt.
Rulltårtor, petit-chouxer, gräddbakelser och körsbärstårtor...
Hör på mig nu: Inget smör, inga bakelser. Vi bantar.
Javisst, Joe.
Inte där. Det är nödbromsen.
Vet du vad du gjorde nu?
- Vad då? - Du slet bort ett av mina bröst.
- Då måste du få fast det igen. - Du måste komma med och hjälpa mig.
KVINNOR - MÄN
Den här vägen, Daphne.
Nu slet du av det andra.
A, ursäkta.
Det är okej. Jag var rädd det var Sweet Sue.
- Ni talar inte om för någon, va? - Talar om vad då?
Om de kommer på mig igen petar de mig från bandet.
Är ni de nya på bas och sax?
Ja, det är vi. Och jag heter Daphne.
Det här är Joe... sephine.
Kom in.
Jag heter Sugar Cane.
- Sugar Cane? - Jag bytte namn från Sugar Kowalczyk.
- Polska? - Ja. Från en musikalisk familj.
Min mamma är pianolärare. Min pappa var kapellmästare.
- Var då? - Han skötte kapellen i Sandusky, Ohio.
Jag spelar ukulele, och så sjunger jag.
Jag har ingen vidare röst, men det är inget vidare band heller.
Jag spelar bara med dem för att jag är på rymmen.
- Från vad då? - A, låt mig inte tråka ut er med det.
Vill du ha lite? Det är whisky.
Jag ber att få låta inbjudan stå kvar.
Jag vill inte ni ska tro att jag dricker. Jag kan sluta, men jag vill inte.
- Särskilt inte när jag känner mig deppad. - Vi förstår.
Alla flickorna dricker. Men det är bara jag som åker fast. Typiskt mig.
Jag får alltid fel ända av slickepinnen.
Sitter mina sömmar rakt?
Verkligen.
- Vi ses, flickor. - Hej då, Sugar.
Vi har spelat med fel band.
- Lugn, Daphne. - Vad säger du om den där lilla sötsaken?
Glöm det. Ett felsteg, och vi är av tåget.
Sen är det polisen, tidningarna och gangstrarna i Chicago.
A, vad gärna jag skulle vilja låna en kopp av det där sockret.
Hör här...
Inga bakelser, inget smör - och inget socker.
Nu rev du av dem igen.
Ni två. Vad hade ni för jobb sist? Spelade ni på danskurs?
Nej. Begravningar.
Kan ni komma tillbaka till de levande? Jazza upp det lite.
Vi ska försöka.
Hur kom de där hålen hit?
De där?
Jag vet inte.
Möss?
Okej, flickor. Nu tar vi det från början. Och brassa på lite.
Bienstock!
Ja, Sue?
Har jag inte gjort det klart för er. Inget drickande i den här klädseln.
Okej, flickor. Vems är den här?
Seså. Säg som det är.
- Sugar, jag har varnat dig... - Snälla Mr Bienstock.
Nu är det nog. I Kansas smugglade du sprit i en schampoflaska.
Innan dess hade du en öl i ukulelen...
Mr Bienstock, kan jag få tillbaka min plunta?
Visst. Packa dina saker. Vid nästa station... Din plunta?
Ja. Bara lite whisky. Måste ha halkat ner.
Ge mig den.
Sa ni inte att ni hade gått på musikhögskolan?
- Jo. Ett helt år. - Jag tyckte ni sa tre år.
Vi slapp ut tidigare för gott uppförande.
Det är två saker som jag inte tolererar under arbetstid: Sprit och karlar.
- Karlar? - Bry er inte om det.
Vi skulle inte ens vilja bli ses döda med karlar.
Hårda, håriga vilddjur med åtta händer.
Och de vill bara ha en sak av en flicka.
Jag ber att få protestera, miss.
Okej, flickor. Från början igen.
- Hortense, raring, god natt. - God natt, Daphne.
- Maude, dröm vackra drömmar. - God natt, Daphne.
God natt, Gloria.
Dolores, nu ska du sova gott, eller hur?
- Natti-natti, Emily. - Heeej dååå.
Vad tyckte du om det där "heeej dååå"?
Var försiktig, grabben. Säg till dig själv att du är flicka.
- Jag är flicka. - Du är flicka.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag är...
Den där går inte av för hackor.
Jag är flicka.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag är flicka.
God natt, Sugar.
God natt, honey.
Honey? Du, hon kallade mig "honey."
A, honey.
- Vad gör du? - Ser till att honungen blir kvar i kupan.
Nu ska det inte bli nåt svärmande i natt.
Tänk om jag måste gå... och dricka vatten eller nåt.
- Försök stå emot. - Ja, men anta att förlorar.
- Det kanske är en nödsituation. - Dra i nödbromsen.
Du, Bienstock. Vet du, det är nåt underligt med de här nya flickorna.
- Underligt? Hur då? - Jag vet inte, men jag känner det här.
Att ha magsår är som att ha ett tjuvlarm som slår på.
Om du tar hand om ditt magsår, så tar jag hand om de där två.
Okej, i säng allesammans. God natt, flickor.
- God natt, Daphne. - God natt, Josephine.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag önskar jag vore död.
Jag är flicka... Jag är flicka...
Daphne.
Sugar.
Jag ville tacka dig för att du skyddade mig. Du är en god kamrat.
Det var inget.
Jag tyckte bara att vi flickor skulle hålla ihop.
Om inte du hade varit, skulle de ha kastat av mig från tåget.
Jag skulle ha suttit mitt i ödemarken, på min ukulele.
Det är kallt ute.
Jag menar, när jag tänker på dig och din stackars ukulele...
Om det nånsin är nånting jag kan göra för dig...
Jag kan komma på en massa saker.
Det där är en av dem.
Det är Sweet Sue.
Jag vill inte hon ska veta att vi är i maskopi.
Nej, men vi talar inte om för någon. Inte ens för Josephine.
Det kanske är bäst jag stannar kvar här tills hon somnar igen.
Du kan stanna här så länge du vill.
Det är väl inte trångt för dig?
Nej. Det är skönt.
När jag var liten och det var kallt, som nu, brukade jag krypa ner hos min syster.
Vi brukade kura ihop oss under täcket och låtsas att vi hade gått vilse
i en mörk grotta och försökte hitta ut.
Det låter roligt.
- Är det nåt på tok? - Nej, nej, ingenting.
Stackare. Du darrar hela du.
Det var lustigt.
- Huvet är varmt. - Det är lustigt.
- Men du är kall om fötterna. - Är inte det lustigt?
Kom, så ska jag värma dem lite.
- Så där. Är det inte skönt? - Jo. Jag är flicka... Jag är flicka...
- Vad? - Jag är en mycket sjuk flicka.
- Då måste jag gå innan jag blir smittad. - Nej inte sjuk på det sättet.
Jag har väldigt liten motståndskraft.
Sugar, om du känner att du håller på att bli sjuk, raring,
så är det bästa i världen ett litet glas whisky.
- Har du nån? - Jag vet var jag kan hämta.
Rör dig inte.
- Vänta. - Okej.
Upp. Upp.
- Hur gick det? - Jag mår utmärkt.
- Och flaskan? - Halvfull.
- Du måste hämta muggar. - Muggar?
A, jag säger dig det, raring, det här är det bästa sättet att resa.
Tänd ljuset. Jag kan inte se vad jag gör.
Inget ljus. Vi vill inte att de ska få veta att vi har party.
- Men jag kanske spiller. - Gör det då.
Lite spill får man räkna med.
Det här kanske blir ett riktigt överraskningsparty.
- Vad är det för överraskning? - Inte än.
- När? - Det är bäst att vi får en drink först.
Det ger hår på bröstet.
Det var ingen dum gissning.
Är det här nåt privat party?
Det är privat. Gå, är du snäll.
Dolores, har du kvar den där vermouthen?
- Ja visst. - Vem behöver vermouth?
Vi har whisky. Vi kan göra Manhattan.
Manhattan? Så här dags på natten?
- Ta med cocktail-shakern. - A, Sugar.
Nu förstör du min överraskning.
- Hej, raring, vad är det som står på? - Party in övre slafen i nr 7.
- Jag hämtar ost och kex. - Jag hämtar shakern och du korkskruven.
Rosella, det är party i övre slafen i 7.
- Har du en korkskruv? - Det har Stella.
Hämta några pappmuggar.
Hej, det är party i övre slafen i 7.
- Här är vermouthen. - Det är ett privat party. Gå er väg.
Jag tog med lite ost och kex.
- Räcker tio muggar? - Det är ett party för två. Tio muggar?
- Snälla flickor, sluta! - Vill ni ha lite Southern Comfort?
Flickor, ni väcker grannarna inunder.
Var försiktig med korkskruven.
- Här har du ett kex. - Inga kex i sängen.
Kan ni flickor inte gå er väg och ordna party själva?
Här är cocktail-shakern.
- Jag önskar vi hade is. - Ta inte så mycket vermouth.
13 flickor i en säng för med sig olycka. 12 av er måste gå.
- Skicka mig jordnötssmöret. - Är det nån som vill ha salami?
Ingen mer mat. Jag kommer att få myror i morgon.
Har du några cocktailbär på dig?
Det får gå utan.
Cocktailbär?
Vad är det som pågår här, då?
Daphne. Daphne, var är du?
Det var inte mitt fel. Jag har inte bjudit dem.
Seså, flickor, partyt är slut.
Ni hörde Josephine. Flickor. Ut allihop.
- Inte du, Sugar. - Jag ska gå och skaffa is.
Ut.
Bra, Sugar. Nu resten också. Ut.
- Kom du också. Det är varmt och skönt. - Ta dig en Manhattan.
- Var tysta. Vi får sparken allihop. - Sugar. Lämna mig inte ensam här.
Hör ni, ungar. Klockan är två.
Man ska sluta när det är som roligast. Partyt är över. Nu går alla hem.
- Vad är det här? - Josephine, kom hit innan det smälter.
Lägg den här.
Sugar, du kommer att råka riktigt illa ut.
Det är bäst att vi håller vakt.
Om Bienstock får tag i dig igen...
Vad är det med dig?
Jag är väl lite dum, antar jag.
Det skulle jag inte vilja påstå. Obetänksam, kanske.
Nej, bara dum. Annars skulle jag väl inte spela i det här värdelösa bandet.
Men varför tog du jobbet, då?
Förut sjöng jag med manliga band, men jag har inte råd med det längre.
Har du spelat med i nåt manligt band?
Vem, jag?
Det är därför jag är på rymmen.
Jag har arbetat med sex stycken de senast två åren. Det du.
- Hårt? - Verkligen.
- Man kan inte lita på de där killarna. - Jag kan inte lita på mig själv.
Jag är alldeles galen i saxofonister.
Särskilt tenorsax.
- Verkligen? - Jag vet inte varför, men de gör mig vild.
Bara de spelar åtta takter på "Come To Me, My Melancholy Baby"
så får jag gåshud över hela kroppen, och så kommer jag till dem.
- Är det så? - Varje gång.
Jag spelar tenorsax.
Men du är ju flicka - tack och lov. Det var därför jag gick in i det här bandet.
Säkerheten framför allt. Vad som helst för att komma ifrån de där karlarna.
Du vet inte hur de är. Man bara faller för dem.
Man tror att det är det största som har hänt sedan zeppelinarna.
Nästa stund lånar de pengar av en
och slösar bort dem på andra damer och spelar på hästar.
Är det verkligen så illa?
Sen en morgon vaknar man och då är killen borta och saxen borta.
Allt som är kvar är ett par gamla sockor och en tandkrämstub, alldeles urklämd.
Man rycker upp sig, börjar på ett nytt jobb, nästa saxofonist.
Och så händer det precis samma sak igen.
Du märker? Inte särskilt klyftig.
Det behöver man väl inte vara.
Jag säger dig en sak. Det kommer inte att hända igen - aldrig någonsin.
Jag är trött på att alltid få fatt i fel ända på slickepinnen.
Is. Var blev isen av? Vildarna börjar bli oroliga.
- Vad säger du om några drinkar till oss? - Visst.
- Vet du, jag fyller 25 i juni. - Gör du?
Det är ett kvarts sekel. Det får en att tänka.
- På vad? - Framtiden.
Ja - till exempel att gifta sig. Det är därför det är så bra att åka till Florida.
- Vad finns det i Florida? - Miljonärer. Massor.
De åker söderut på vintern, som fåglar.
- Ska du fånga dig en rik fågel? - Jag bryr mig inte om hur rik han är.
Bara han har en båt, en privat järnvägsvagn och egen tandkräm.
- Det är du värd. - Kanske du också träffar nån, Josephine.
Med pengar som Rockefeller och axlar som Johnny Weissmuller.
- Jag vill att min ska ha glasögon. - Glasögon?
Män med glasögon är mycket snällare och så söta och hjälplösa.
- Har du inte lagt märke till det? - Jo, nu när du säger det.
De får svaga ögon av att läsa.
De där långa små spalterna i Wall Street Journal.
Den där basisten, hon vet verkligen hur man fixar ett party.
Hejsan, svejsan.
Ja, skål då.
Den här gången hoppas jag du får tag i den goda ändan av slickepinnen.
Och då sa den enbente jockeyn...
Vad sa han?
Jo, då sa den enbente jockeyn: "Oroa dig inte för mig, baby, jag rider i damsadel."
Ursäkta så mycket. Jag har fått hicka.
Vi kan gnida lite is på nacken på henne.
Jag tror... Oj, du tappade den.
A, vad kall den var.
- A, nej, gör inte så där. - Hon är kittlig.
Hjälp. Snälla. Hjälp. Hjälp.
Josephine.
Sluta, snälla ni, sluta.
NÖDBROMS
- Vad hände? - Ingen aning - handen på hjärtat.
Jag menar, jag ska se efter.
Nå, vad är det som händer här?
Bienstock!
Är vi i Florida?
Sugar?
Här. Jag bär instrumenten.
- Tack, Daphne. - Tack, Daphne.
Är hon inte rar?
God middag!
Zowie!
Där ser du. Fler miljonärer än du orkar med.
Det är säkert ingen under 75.
Det är tre kvarts sekel. Får en att tänka.
Hoppas de har med sig sina sonsöner.
Ja.
Ursäkta, miss.
- Tillåter ni? - Var så god.
Jag är Osgood Fielding den tredje.
Jag är Askungen den första.
Om det är någonting jag beundrar är det en flicka med vackra vader.
Jag också. Hej då.
- Låt mig bära ett av instrumenten. - A, tack.
Det var rart av er.
Det är verkligen roligt att få litet ungt blod här.
För egen del har jag blodgrupp 0.
Jag har alltid varit fascinerad av show business.
Verkligen?
Det har faktiskt kostat min familj en hel del pengar.
- Jaså, har ni investerat i show business? - Showgirls.
- Jag har varit gift sju - åtta gånger. - Är ni inte säker?
Mamma håller räkningen.
- Hon är faktiskt lite irriterad på mig. - Det förvånar mig inte.
När George Whites Skandaler hade premiär, skickade hon mig till Florida.
Hon tror att jag är på min båt och ägnar mig åt djuphavsfiske.
Då får ni dra in reven, Mr Fielding. Ni satsar på fel fisk.
Om jag lovar vara snäll, får jag bjuda på middag då?
- Tyvärr inte. Jag är med i bandet. - Ja, naturligtvis.
- Vilket instrument spelar ni? - Basfiol.
A, så fascinerande.
Använder ni stråke eller plockar ni?
Den mesta tiden slår jag den.
Ni måste vara en riktig käck flicka.
Ska vi slå vad?
Min senaste fru var akrobatdansös. En sorts ormmänniska.
Hon kunde röka en cigarett medan hon höll den mellan tårna.
Zowie!
- Men mamma slog upp. - Varför det?
Hon tycker inte om flickor som röker.
- Adjö, Mr Fielding. - Adjö?
- Jag ska av här. - A, nej. Nej, nej, nej.
Så lätt slipper ni inte undan.
Okej, kör ett varv runt parken, sakta.
Och håll ögonen på vägen.
Vad tror ni jag är för en flicka, Mr Fielding?
- Snälla ni. Det händer inte igen. - Verkligen.
- Snälla ni, kom tillbaka. - Jag går, tack.
Snälla ni, miss...
Zowie!
Okej, flickor. Här är rumsfördelningen.
Mina glasögon. Var är mina glasögon?
Olga och Mary Lou är i 412.
Och, Mary Lou, dra om dig kimonon innan du ringer på rumsservice.
Josephine och Daphne är i 413.
- Dolores och Sugar i 414. - Jag och Sugar?
Vad hade du väntat dig? En enbent jockey?
Rosella och Emily i 415...
- Jag önskar att vi hade fått samma rum. - Jag också.
Men det gör inget, Sugar. Vi kommer att träffas mycket i alla fall.
414... Det var samma rumsnummer som jag hade i Cincinnati,
sista gången jag var i ett manligt band.
Vilken fähund han var.
- En saxofonist? - Vad annars? Vad jag var galen i honom!
Och kl.2 på natten skickade han ner mig att hämta varm korv med potatissallad.
De hade slut på potatissallad, så jag tog vitkålssallad.
- Han kastade den rakt i ansiktet på mig. - Glöm saxofonister.
Du kommer att träffa en miljonär, en ung.
- Hur kan du vara så säker? - Min kvinnliga intuition.
Är det här era väskor?
- Och den också. - Okej, stumpan.
- Jag antar att ni vill ha dricks. - Glöm det, stumpan.
Ni arbetar ju här och jag arbetar här. Det är roligt att ha er med på jobbet.
- Adjö, adjö. - Hör här, stumpan.
- Hur dags är ni ledig i kväll? - Hur så?
Jag jobbar nattskift, och jag har en flaska gin undanstoppad.
- När det inte är så mycket att göra... - Är du inte lite ung för det, grabben?
Vill ni se mitt körkort?
- Stick iväg, nu! - Så ska de vara, stora och kaxiga.
Och gör er av med er rumskamrat.
- Vilken snuskig gubbe. - Vad var det som hände?
- Jag blev nypt i häcken i hissen. - Se hur andra hälften har det!
Jag är inte ens söt.
De bryr de sig inte om. Du har kjol. Det är som en röd flagga framför en tjur.
Jag är trött på att vara flaggan. Jag vill vara tjuren igen.
- Vi sticker. - Sticker vart?
Du lovade, att med detsamma som vi kom till Florida så skulle vi sticka.
- Hur skulle vi kunna det? Vi är panka. - Vi kan hitta ett annat band. Manligt.
Spats Colombo och hans killar letar efter oss i varenda manligt band i landet.
- Det är förnedrande. - Du blev nypt i häcken. Än sen då?
Skulle du hellre vilja plocka ut bly ur naveln?
Men hur länge kan vi hålla masken?
Vad klagar du för? Vi har det bra.
Se här. Vi har rum och mat. Vi får betalt varje vecka. Titta här.
Titta på palmerna, flygfisken...
Varför håller du på och tjatar om den här flygfisken?
Jag vet varför du vill stanna. Du är efter Sugar.
- Jag, efter Sugar? - Jag såg er i bussen.
Jättesött satt ni där och viskade och lånade varandras läppstift.
- Vad säger du? Jag och Sugar? - Du och Sugar.
- Vi är som systrar. - Ja, och jag är den elaka styvmodern.
Och jag ska hålla ett öga på er.
Är ni klädda?
Kom in.
Har ni sett en brun väska med vita streck och mina initialer?
I den finns alla mina fritidskläder.
- Nej, det har vi inte. - Jag kan inte förstå.
Först försvinner mina glasögon, sen mina resväskor.
- Var är min ukulele? - Och nu en ukulele.
- Det måste finnas en tjuv här. - A, här är den. Hej, Sugar.
- Vi ska gå och bada. Kommer ni med? - Bada. Ja, det är klart.
Du har ingen baddräkt.
Hon behöver ingen.
- Hon har ingen eller. Eller hur? - Vi kan hyra i badhuset.
- Du då, Josephine? - Jag tror jag lägger mig i badkaret.
- En dag som idag? Det är härligt ute. - Ja, låt henne ligga i badkaret, då. Kom.
- Bränn dig inte, Daphne. - A, jag har solkräm.
Ja, hon gnider in mig, jag gnider in henne, vi gnider in varandra. Hej då.
Daphne. Sluta. Vad är det du håller på med?
Bara ett litet trick jag lärde mig i hissen.
A, se upp. Där kommer en stor.
Daphne. Jag hade inte en aning om att du var så storväxt.
Då skulle du ha sett mig innan jag bantade.
Jag menar över axlarna och armarna.
Det är för att jag alltid bär omkring på basfiolen.
- En sak är jag avundsjuk på dig för. - Vad då?
Du är så plattbröstad.
Du bär upp kläder bättre än jag.
Akta dig, Daphne.
Sugar, kom så spelar vi.
Kom lilla gubben, dags att sova middag.
Nej, jag vill leka.
Hörde du vad mamma sa, gubben. Stick!
Den här stranden är inte stor nog för att vi båda ska samsas.
Mamma!
Nu sätter vi igång.
Jag gillar kaffe, jag gillar te.
Hur många killar är kära i mig?
Ett, två, tre,
fyra, fem, sex, sju...
Jag ber om ursäkt. Ni är väl inte skadad?
- Jag tror inte det. - Jag skulle vilja att ni känner efter.
För när folk får reda på vem jag är,
anlitar de en advokat och begär skade- stånd för tre och en halv miljon dollar.
- Jag ska inte stämma er, vem ni än är. - Tack.
- Vem är ni? - Men verkligen!
Sugar!
Kom.
Nu går det för långt.
Hej då.
- Har vi inte träffats förut? - Inte troligt.
- Bor ni på hotellet? - Inte alls.
Ert ansikte förefaller bekant.
Ni har kanske sett det i tidningarna.
- Vanity Fair. - Så är det nog.
Skulle ni vilja flytta på er lite? Ni skymmer sikten för mig.
För vad då?
De hissar den röd-vita flaggan på båten när det är dags för cocktail.
Äger ni en båt?
Vilken är det? Den stora?
Verkligen inte.
Som världen ser ut idag borde ingen ha en båt med mer än 12 liggplatser.
Jag håller med fullständigt.
Säg mig, vem är det som hissar flaggan?
- Er fru? - Nej, min flaggsteward.
Vem blandar cocktailen? Er fru?
Nej, min cocktailsteward.
Hör här, om ni är intresserad av att veta om jag är gift eller inte...
- A, jag är inte alls intresserad. - Det är jag i alla fall inte.
Det var intressant.
- Hur är det med börsen? - Den går upp, upp, upp.
Medan vi har pratat här har ni säkert tjänat 100.000 dollar?
Kanske. Spelar ni på börsen?
- Nej, ukulele. Och jag sjunger också. - Bara för ert eget nöje?
Vi uppträder på hotellet.
Sweet Sue och hennes Synkoper.
- Ni är showflickor. - Ja precis. Bryn Mawr, Vassar...
Vi gör det bara på skoj.
Synkoper. Betyder det att ni spelar den där snabba musiken... jazz?
Ja. Väldigt hett.
Det är i hetaste laget för mig. Jag själv föredrar klassisk musik.
Det gör jag också.
Jag har faktiskt gått tre år på Sheboygan musikhögskola.
Bra skola. Har inte er familj något emot ert yrkesval?
Jo, det har de verkligen. Pappa hotade att inte ge mig en cent.
Men jag bryr mig inte om det. Det var så tråkigt.
- Kadettbaler. - Debutantbaler.
- Operapremiärer. - Rävjakter.
Och det är alltid samma 400.
Konstigt att vi inte har träffats nånstans förut.
Jag skulle ha kommit ihåg en som är så charmerande som ni.
Det var vänligt sagt. Ni är säkert också snäll och hjälplös.
Ursäkta?
Ni förstår, jag har en teori om män med glasögon.
- Vad då? - Det säger jag när jag känner er bättre.
- Vad gör ni i kväll? - I kväll?
Kanske ni skulle vilja komma till hotellet och höra oss spela.
- Det skulle jag vilja, men det är svårt. - Varför det?
Jag går bara iland två gånger om dagen när tidvattnet är ute.
Det är för snäckornas skull. Det är min hobby.
- Samlar ni snäckor? - Det gjorde min far och farfar också.
Man kan säga att vi har en passion för snäckor.
Det var därför vi uppkallade oljeföretaget efter det.
- Shell oljebolag? - Inga namn, kalla mig bara Junior.
Sugar!
Dags att byta om till middagen.
Du kan springa före, Daphne raring. Jag kommer ifatt senare.
Vad då, unga dam? Vad stirrar ni på?
Så är det för mig jämt.
Jag kände också igen honom. Han har varit på bild i Vanity Fair.
- Kan ni vara snäll och gå härifrån? - Ja, du står i vägen för honom.
Han väntar på signal från sin båt.
Sin båt?
Med 12 bäddar. Det är min väninna Daphne. Hon är från Vassar.
Vad är jag?
Eller var det från Bryn Mawr?
Jag hörde en mycket sorglig historia om en flicka som åkte till Bryn Mawr.
Hon tjallade på sin rumskamrat
och hon hittades strypt med sin egen BH.
Ja. Man får vara noga med vem man väljer till rumskamrat. Eller hur?
Ja, nu måste jag nog gå.
Det var angenämt att träffa er båda.
- Kommer ni och lyssnar på när vi spelar? - Om det över huvud taget är möjligt.
Jo, kom. Det skulle vara så roligt.
- Och ta med er båten. - Kom, Daphne.
- Vilken kille! - Bort med tassarna. Jag såg honom först.
Sugar, ett råd. Om jag var flicka, och det är jag, skulle jag gå försiktigt fram.
Om jag hade gått försiktigt skulle jag inte ha träffat honom.
- Det måste jag berätta för Josephine. - Ja, Josephine...
Jag är så spänd på att se hennes uppsyn. Vad förvånad hon kommer att bli.
Jag också. Vi springer och säger det med detsamma.
- Men vi behöver väl inte springa. - Jo, det måste vi.
Josephine. Hallå.
- Hon är nog inte där. - Det var väl konstigt. Josie!
Jag förstår inte var hon kan vara.
- Jag kommer tillbaka. - Nej, du väntar.
Jag har en känsla av att hon kommer när som helst.
- Tro't eller ej, Josephine förutsa det. - Ja. Hon är synsk.
- Tror du hon har gått ut och handlat? - Hon handlar. Just det.
Någonting säger mig att hon snart kommer in här i helt nya kläder.
- Josephine. - A, jag hörde inte att ni kom in.
- Har ni haft roligt, flickor? - Det har hänt nånting fantastiskt.
- Vad? - Gissa.
- Har de dragit tillbaka spritförbudet? - Nej, bättre kan du.
- Jag har träffat en sån där. - En vad då?
Shell Oil Junior. Han har miljoner, och glasögon och en båt.
Det var väldigt.
Han har inte bara båt. Han har cykel också.
Daphne.
Fortsätt. Berätta allt om honom.
Ja, han är ung och han är snygg. Han är ungkarl.
Det är en riktig gentleman. Du vet. Inte en sån där framfusig en.
Det kanske är bäst att du skyndar dig efter honom, så du inte förlorar honom.
Jag tänker inte låta den här slinka undan. Han är så söt. Han samlar snäckor.
Snäckor? Varför det?
Jo, du vet väl. Den gamla snäckleken?
Daphne, du stör oss.
- Du får träffa honom i kväll. - Får jag?
Han sa att han skulle komma och lyssna när vi spelar - kanske.
Vad menar du, kanske? Jag såg hur han tittade på dig, och han kommer säkert.
Jag hoppas det.
Vad tror du, Josephine? Vad säger din kristallkula?
Sugar. Är Sugar här?
Sugar, har du nyckeln? Jag är utelåst och jag blöter ner i korridoren.
Vi ses på musikestraden, flickor.
Vad försöker du göra med flickan, med dina försök att spela miljonär?
Och det där larviga sättet att prata? Ingen pratar så där.
Jag har sett dig spela många lumpna spratt mot kvinnor.
Men det här är utan konkurrens det fulaste, lägsta, gemenaste...
Jag är inte rädd för dig.
Jag är smal, men jag är senig.
Du kommer att bli skadad. När jag blir arg, blir jag en tiger.
Joe. Titta inte på mig så där. Det var ett skämt. Jag menade inget illa.
Jag ska pressa kostymen själv. Telefon.
Svara i tele... fonen.
Hallå?
Ja, det är 413.
Hamntelefonisten? Ja, jag tar det.
Daphne? Det är den stygge pojken igen.
Ni vet - Osgood? I hissen?
Ni slog mig i ansiktet?
- Vem är det? - Det här är hennes rumskamrat.
Daphne kan inte prata just nu. Är det brådskande?
Ja, för mig är det det. Kan ni ge henne ett meddelande?
Hälsa att jag vill äta supé med henne på min båt i kväll efter föreställningen.
Ja visst. Supé, båt, efter föreställningen. Det ska jag hälsa.
- Er båt? - New Caledonia. Det är så den heter.
Old Caledonia gick till botten efter ett vilt party utanför Kap Hatteras.
Men säg att hon inte behöver oroa sig. Det blir en lätt matbit, bara hon och jag.
Bara ni båda? Men besättningen då?
Det har jag ordnat. Jag har gett dem landpermission.
Vi ska ha kall fasan med champagne.
Jag har talat med kustbevakningen. Det blir fullmåne i natt.
Och tala om för henne att jag har en trave nya skivor med Rudy Vallee.
Det var en bra idé. Daphne är väldigt svag för honom.
Svag för vem? Vad...
Ja, Mr Fielding.
Ni hämtar henne efter föreställningen i er motorbåt. Adjö.
Vad sa ni?
- "Zowie!" Det ska jag hälsa henne. - Hälsa vad då? Vilken motorbåt?
Du har det förspänt. Fielding vill äta kall fasan med dig på sin båt.
Bara ni tre på den där stora fina båten. Du, han och Rudy Vallee.
Aldrig i livet. Ring tillbaka och säg att jag inte kommer.
Naturligtvis gör du inte det.
Det gör jag.
Ska du vara på båten med den där snuskiga gubben?
Jag ska vara på båten med Sugar.
- Var ska han vara då? - Han ska vara på land med dig.
- Med mig? - Just det.
A, nej. Inte i kväll, Josephine.
Daphne, din pojkvän vinkar åt dig.
Ni kan dra åt skogen båda två.
Kom ihåg, han är din kavaljer i kväll, så le.
Bättre kan du. Ett stort leende, med hela personligheten.
Varför låter jag dig övertala mig till sånt här? Varför?
För att vi är kamrater. De två musketörerna.
Kom inte och kör med musketörerna. Hur ska jag få honom att stanna på land?
Säg att du brukar bli sjösjuk. Spela minigolf med honom.
A, nej. Man ska inte hitta mig i en sandbunker med den där killen.
Hej. Vilken av er stumpor är Daphne?
Basfiol.
Från storkäften vid bord sju.
- Den här är från mig till dig, stumpan. - Stick, pysen.
Du behöver inte tänka på att lämna dörren öppen, för jag har huvudnyckel.
- Vad gör du med mina blommor? - Lånar dem. Du får tillbaka dem.
Han kommer nog inte. Klockan är fem i ett.
- Tror du han har glömt? - Du vet väl hur de där miljonärerna är.
Det kom blommor till dig.
Till mig?
Det är Shell Oil.
- Nej! - Jo!
Han vill att vi ska äta supé på hans båt.
Han hämtar mig på piren.
- Nej! - Jo.
Du hörde - ja.
Josephine, tänk dig. Jag, Sugar Kowalczyk från Sandusky, Ohio,
ombord på en miljonärs båt.
Om min mamma kunde se mig nu.
Jag hoppas min mamma aldrig får reda på det här.
Det var allt för i kväll. Det här är Sweet Sue som säger godnatt,
och påminner alla er herrar om att det är musiken mina flickors hjärtan klappar för.
Och så vill jag det ska förbli.
- Lycka till. - Tack.
Men tänk vilket slöseri. Fullmåne, en tom båt.
- Jag kommer att kräkas. - Då kan vi gå och dansa.
Det finns ett litet hotell ett stycke bort efter kusten...
Nä, nu... Han har faktiskt cykel.
Vem?
Ni nämnde ett hotell?
De har ett kubanskt band som är utmärkt.
Låt oss gå dit, sätta ögonbindlar på orkestern och dansa tango till gryningen.
- Vet ni vad, Mr Fielding? - Vad?
Ni är dynamit.
Ni är också en ganska het liten smällare.
BATAR
Hallå där.
Hallå.
- Har ni väntat länge? - Det är inte hur lång tid man väntar,
- som räknas. Det är vem man väntar på. - Tack, och tack för blommorna.
Jag ville få orkidéer nedflugna, men det är dimma på Long Island.
Det är tanken som räknas.
Jag har visst fått slut på bensin.
Det är lustigt att ni skulle ha slut på bensin, Shell Oil och så.
Hoppsan. Så där.
Den verkar ha fastnat i back.
Jag har just köpt den här motorbåten. Det är en experimentmodell.
Det verkar som om vi åker åt fel håll.
Har ni något emot att åka baklänges? Det kan ta lite längre tid.
Det är inte hur lång tid man åker som räknas. Det är vem man åker med.
Den såg så liten ut från stranden.
Men när man kommer upp på den verkar den mer som en kryssare eller en jagare.
Den är som de ska vara. Vi har tre. Mamma har sin i Southampton.
Pappa är i Venezuela. Företaget lägger ner en ny pipeline.
Min pappa är mer intresserad i järnvägar i Baltimore och Ohio.
Vilket är babord och vilket är styrbord?
Det beror på om man är på väg ut eller hem.
Jag menar, för det mesta är ju aktern på motsatt sida om fören.
Och det där är bryggan. Så att man kan komma från ena sidan till den andra.
- Vill ni ha ett glas champagne? - Hemskt gärna. At vilket håll?
- A, ni har två våningar. - Ja, det är orkankällaren.
Och en annan bra sak med den här båten - många garderober.
Nu ska vi se. Var tror du min steward har dukat?
Här inne.
Naturligtvis. Så dumt av mig.
På torsdagar serverar de alltid i lilla salongen.
Så lyxigt. Som en flytande herrgård.
Det duger åt en ungkarl.
- Vilken fin fisk. - Jag fångade den utanför Kap Hatteras.
Vad är det för fisk?
Det är en medlem av sillfamiljen.
En sill?
Är det inte fantastiskt hur de får ner så stora fiskar i de små glasburkarna?
De krymper när de marineras.
- Champagne? - Det säger jag ju inte nej till.
Ja, botten upp då, som vi säger på sjön.
Bon voyage.
- Titta på allt det där silvret. - Troféer.
Ni vet. Lerduveskytte, hunduppfödning, vattenpolo.
Är inte vattenpolo väldigt farligt?
Det kan man säga. Jag har haft två ponnies som har drunknat under mig.
Var har ni er snäcksamling?
Ja, naturligtvis. Var har de ställt den nu, då?
Ni förstår, på torsdagar är jag liksom lite borta här.
- Vad är det som händer på torsdagar? - Det är besättningens lediga kväll.
- Så vi är alldeles ensamma på båten? - Alldeles.
Jag har aldrig varit alldeles ensam med en man mitt på natten,
- mitt på havet. - A, det är inget farligt.
Vi ligger vid ankar. Båten är helt sjösäker.
Kustbevakningen varnar om det kommer några isberg.
Det är inte isbergen.
Men vissa män skulle försöka utnyttja situationen.
- Ni smickrar mig. - Jag är säker på att ni är en gentleman.
Det är inte det. Det är bara det att jag är helt ofarlig.
- Ofarlig? Hur då? - Jag vet inte hur jag ska uttrycka mig,
men det är det här med flickor.
- Vad då för något? - Jag känner mig kall inför dem.
Ni menar, liksom, frigid?
Ja, det är mer som en mental blockering.
När jag är tillsammans med en flicka, så berör det mig inte alls.
- Har ni försökt? - Om jag har. Jag försöker hela tiden.
Ni ser? Ingenting.
- Ingenting alls? - Helt okänslig.
- Det får mig att känna mig hemsk. - Min kära, det är inte ert fel.
Då och då spelar Moder Natur oss ett fult spratt.
Någonting blir fel inuti.
- Menar ni att ni inte kan bli kär? - Inte längre.
Jag har varit kär en gång, men jag vill helst inte tala om det.
- Vill ni ha lite kall fasan? - Vad var det som hände?
- Jag vill inte tråka ut er. - Det gör ni inte alls.
Ja...
Det var mitt första år på universitetet.
Det var en flicka där som hette Nellie.
Hennes far var VD för Hupmobile.
Hon hade också glasögon.
På sommaren var vi vid Grand Canyon.
Vi stod på den högsta avsatsen och tittade på solnedgången,
när vi plötsligt fick för oss att vi skulle kyssas.
Jag tog av mig glasögonen. Hon tog av sig glasögonen.
Jag tog ett steg mot henne.
Hon tog ett steg mot mig.
Ja. Atta timmar senare tog de upp henne med mulåsna.
Jag gav henne tre blodtransfusioner. Vi hade samma blodgrupp - O.
Men det var för sent.
Så tragiskt.
Ända sedan dess,
okänslig, inga känslor, som om mitt hjärta var lokalbedövat.
Stackars, stackars pojke.
Ja. Och alla pengarna i världen, vad är det för nytta med dem?
Mintsås eller tranbär?
Hur kan ni tänka på mat en sån här stund?
Vad mer finns det för mig?
- Är det så hopplöst? - Min familj gjorde allt de kunde.
De anställde de allra vackraste franska kammarjungfrur.
Jag fick en handledare som läste böcker för mig som var förbjudna i Boston.
De importerade en balinesisk dansgrupp
med små bjällror runt fotlederna och långa naglar.
Vilket slöseri med pengar.
Har ni försökt med amerikanska flickor?
Varför?
Kände ni nånting?
Tack i alla fall.
Ni borde gå till läkare - en bra läkare.
Det har jag gjort. Jag låg ett halvår i Wien hos Professor Freud, på ryggen.
Sen var det bröderna Mayo, sprutor, hypnos, mineralbad.
Om jag inte vore så feg, skulle jag ta livet av mig.
Säg inte så.
Det måste finnas en flicka nånstans som kan...
Om jag hittade en flicka som kunde det, skulle jag gifta mig med henne direkt.
- Vill ni göra mig en tjänst? - Naturligtvis. Vad då?
Jag är visserligen inte Dr Freud eller en sån där fransk kammarjungfru,
men får jag göra ett försök till?
Okej, om ni insisterar.
- Kände ni nånting den här gången? - Tyvärr inte.
- Jag är hemskt ledsen. - Skulle ni vilja ha mer champagne?
Kanske om vi hade lite musik. Kan man dra ner ljuset på de här lamporna?
Det är rart av er att vilja hjälpa till, men det är ingen idé.
Jag tror ljusknappen är där borta.
Det är radion.
Det är som att ta med någon på konsert som är tondöv.
Ni ger inte er själv en chans.
Ni får inte kämpa emot.
Slappna av.
Det är som att röka utan att dra halsbloss.
Dra halsbloss, då.
Daphne,
- nu leder du igen. - Ursäkta.
Nå?
Jag är inte helt säker.
Vill ni försöka igen?
Jag har en underlig känsla i tårna.
Som om någon grillade dem över sakta eld.
Då lägger vi på ett vedträ till på elden.
Jag tror ni är på rätt väg.
Ja, det är jag nog. Era glasögon börjar bli immiga.
Jag visste inte att det kunde vara så här.
Tack.
De sa att jag var kaputt, slut, färdig.
Och så kommer ni och sätter alla de där experterna på skam.
Mineralbad. Löjligt.
Var lärde ni er kyssa så där?
Förut sålde jag kyssar för Mjölkfonden.
I morgon får ni påminna mig att skicka 100.000 dollar till mjölkfonden.
Hoppsan.
- God natt. - God morgon.
Hur mycket är jag skyldig mjölkfonden nu?
850.000 dollar
Då kan vi säga en miljon jämnt.
Jag glömde lämna kvitto.
Hej, Jerry. Är allt under kontroll?
Jag har en jättenyhet.
- Vad hände? - Jag är förlovad.
Grattis. Vem är den lyckliga flickan?
Jag.
Vad?
Osgood friade till mig. Vi planerar att gifta oss i juni.
Vad talar du om? Du kan inte gifta dig med Osgood.
- Tycker du han är för gammal för mig? - Jerry, du kan inte mena allvar.
Varför inte det? Han gifter sig med flickor hela tiden.
Men... du är inte flicka. Du är pojke.
Och varför skulle en pojke vilja gifta sig med en pojke?
För tryggheten.
- Jerry, lägg dig ner. Du mår inte bra. - Sluta behandla mig som ett barn.
- Jag vet att det finns ett problem. - Ja, verkligen.
Hans mamma. Vi behöver henne medgivande. Men jag röker ju inte.
- Jerry, det finns ett annat problem. - Vilket då?
- Smekmånaden. - Vi har diskuterat det.
Han vill åka till Rivieran, men jag lutar mer åt Niagarafallen.
Jerry, du är spritt språngande galen. Du kan inte klara av det.
Jag väntar mig inte att det ska hålla. Jag ska säga sanningen så småningom.
- När då? - Precis efter ceremonin.
Då upphäver vi äktenskapet, han ger mig ett nätt understöd
och då får jag checkar som kommer varje månad.
Jerry, lyssna på mig.
Det finns lagar, konventioner. Så gör man bara inte.
Joe, det här är min sista chans att gifta mig med en miljonär.
Jerry, får jag ge dig ett råd? Glöm alltihop!
Upprepa bara gång på gång för dig själv att du är pojke.
- Jag är pojke. - Duktig pojke.
Jag är pojke, Jag är pojke, Jag är...
Jag önskar jag vore död. Jag är pojke. Ja, ja, jag är pojke.
Min förlovningspresent, då?
- Vilken förlovningspresent? - Osgood gav mig ett armband.
Oj, det är riktiga diamanter.
Naturligtvis är de riktiga. Tror du min fästman är en lodis?
- Nu måste jag väl lämna tillbaka det. - Vänta ett tag, Jerry. Ta det lugnt.
Vi vill väl inte såra Osgoods känslor.
- Ett ögonblick. - Det är jag. Sugar.
Kom in.
Jag tyckte jag hörde röster. Jag måste prata med nån. Jag vill inte sova.
- Jag tror du behöver en droppe whisky. - A, nej. Jag har slutat med sånt.
- Hade du trevligt? - Trevligt?
Det var helt enkelt underbart.
Blev han fräck?
Naturligtvis inte. Det var faktiskt precis tvärt om.
- Du förstår, han behöver hjälp. - Med vaddå?
Snacka om elegans. Du skulle se båten.
Levande ljus, mintsås och tranbär.
A, jag önskar jag hade varit med.
Jag ska träffa honom igen i kväll - och varje kväll.
Jag tror han kommer att fria till mig.
- När han tagit mod till sig. - Ja, tilltagsen är han nog.
Daphne fick ett frieri i kväll.
- Verkligen? - Från en rik miljonär.
Så underbart.
- Stackars Josephine. - Jag?
Ja, Daphne har en beundrare, jag har en beundrare...
Om vi bara kunde hitta en till dig.
Här är jag, stumpan.
10:E ARSSAMMANKOMSTEN VÄNNER AV ITALIENSK OPERA
"Vänner av italiensk opera" - det är vi.
Registrera er där.
Spats Colombo. Delegat från Chicago. Södra området.
Tack.
Hej, Spats.
- Vi hade tippat att du inte skulle komma. - Varför skulle jag inte det?
Vi trodde du var helt förstörd efter Tandpetar-Charlie.
- Vi måste alla dö någon gång. - Ja. Man vet inte vem som står på tur.
Okej, Spats. Rapportera till vaktchefen.
- Varför det? - Order från Lille
- Okej, Spats, håll ut armarna. - Vad är det här för?
Lille Bonaparte vill inte ha några puffror i närheten.
Okej, du är ren.
Det är inte du.
Den är inte laddad.
Nästa. Vad är det i här?
Mina golfklubbor. Putter, niblick, järnklubba nr 3.
- Vad är det här? - Min mashi.
Vi ses på banketten, Spats.
Var lärde du det här billiga tricket?
Kom, pojkar.
Jaha. Spats Colombo, tror jag bestämt.
Ser man på, polisen. Vad gör ni i Florida?
Jag hörde operavännerna skulle träffas.
Jag ville komma, om nån eventuellt skulle börja sjunga.
Vilket skämt.
Var var ni kl. 3 på Valentindagen?
- Rigoletto. - Vad heter han mer, och var bor han?
Det är en opera, om ni vill veta.
- I garaget på Clark Street? - Clark Street? Det känner jag inte till.
Har ni hört talas om Deluxe Kemtvätt på Wabash Avenue?
Dagen efter skjutningen lämnade ni in damasker med blod på.
Jag skar mig när jag rakade mig.
- Rakar ni er med damaskerna på? - Jag sover med damaskerna på.
Sluta larva er. Ni vulkaniserade Tandpetar-Charlie, och det vet vi.
Ni och vilka mer?
Jag och de två vittnen som ni har letat efter i hela Chicago.
Grabbar, vet ni nånting om nåt garage eller några vittnen?
Vi? Vi var ju med dig hos Rigoletto.
Vad tar ni er till?
Tro mig, Spats. Endera dan gräver vi fram de där två killarna.
Det är vad ni får göra, gräva upp dem.
Jag känner mig lumpen, ta emot smycken från en man under falska förespeglingar.
Ta emot medan du är ung. Lägg på mer läppstift om du vill vara fin för Osgood.
Han kommer att bli förtvivlad när han får höra att vi inte kan gifta oss.
Sugar kommer att bli förtvivlad när hon får höra att jag inte är miljonär.
Man kan inte äta kakan och ha den kvar.
- Vad är det för kaka du pratar om? - Du bara gnatar och gnatar.
Vi har en båt, ett armband, Osgood, Sugar. Bättre kan vi inte ha det.
- Joe! - Vad då?
Det är nånting som säger mig att den där kakan håller på att bli bränd.
Kom, Daphne.
- Upp. - Vänta.
Tredje, tack.
Jag vill inte vara påflugen,
men har jag inte haft nöjet att träffa er förut, brudar?
- A, nej. - Ni måste mena två andra brudar.
- Har ni nånsin varit i Chicago? - Vi?
Vi skulle inte vilja ses döda i Chicago.
Tredje våningen.
- Vilken våning bor ni på, då, raring? - Det har inte ni med att göra.
Rum 413. Vi hör av oss.
Ring inte oss. Vi ringer er.
Joe, de har kommit på oss.
De ställer upp oss mot väggen och...
Sen hittar polisen två döda damer och tar oss till bårhuset,
och när de klär av oss kommer jag att dö av skam.
- Håll käften och fortsätt packa. - Ja. Okej, Joe.
- Inte det, din idiot. - Det är från Osgood.
Han ville att jag skulle ha på mig det i kväll.
Jag bara säger det, jag kommer aldrig att hitta en man som är så snäll mot mig.
Om vi kommer ut ur hotellet levande, ska vi sälja armbandet, ta pengarna,
hoppa på en båt till Sydamerika och gömma oss i en bananrepublik.
Jag tänkte, att om vi bara åt bananer, skulle vi kunna leva där i 50 år.
Om vi kommer ut ur hotellet levande.
- Har vi glömt nåt? - Ja. Rakgrejerna.
- Och så Sugar. - Sugar?
- Får jag rum 414. - Vad gör du?
- Ringer ett samtal. - Har vi tid till det?
Vi kan inte bara sticka utan att säga adjö.
Du brukar ju bara gå din väg och ge dem en smäll på käften.
Det var när jag var saxofonist. Nu är jag miljonär.
Skicka ett vykort till henne. Gorillorna är här när som helst.
Rum 414? Det här är hamntelefonisten.
Hamntelefonisten?
Sugar, det är till dig. Från båten.
Hallå, min lilla älskling. Så härligt att höra din röst igen.
Jag tror jag kräks.
Nej, jag har inte sovit gott, älskling. Jag har inte fått en blund i ögonen.
Jag har aldrig sovit bättre. Jag har drömt så underbart.
Jag var på båten och ankaret slet sig.
Vi drev omkring i flera dagar.
Du var kapten och jag var besättning.
Jag höll utkik efter isberg, sorterade dina snäckor och blandade dina cocktails,
och så torkade jag imman av dina glasögon.
Och när jag vaknade, ville jag simma direkt ut till dig.
Ja...
Vad beträffar i kväll...
Jag möter dig på piren igen, direkt efter föreställningen.
Det går tyvärr inte. Jag kan inte träffa dig i kväll.
Inte i morgon heller. Jag måste iväg.
Någonting oväntat har dykt upp. Jag ger mig iväg med detsamma.
Vart?
Sydamerika?
Det var oväntat.
De förstår, vi har oljeintressen i Venezuela.
Jag fick just ett telegram från pappa. Styrelsen har beslutat om ett samgående.
Ett samgående? Hur länge blir du borta?
Ganska länge.
Jag kommer faktiskt inte alls tillbaka.
Inte?
Ja, det är ganska komplicerat. Det kallas högre ekonomi.
Direktören för det venezuelanska oljesyndikatet har nämligen en dotter...
Jaha. Den sortens samgående.
Hur ser hon ut?
Enligt våra skatterådgivare är hon inte särskilt snygg.
Men det är så som oljan sprutar.
En man i min position har ansvar för aktieägarna.
Alla människor som har investerat sina sparpengar.
Naturligtvis. Jag förstår. Jag tror i alla fall det.
Jag visste att du skulle förstå. Jag önskar jag kunde göra nånting för dig.
Men det har du gjort. Du har gett mig interna upplysningar.
I morgon ringer jag till min börsmäklare
och ber honom köpa 50.000 aktier i venezuelansk olja.
Det var smart.
Förresten, fick du mina blommor?
Orkidéerna från mitt växthus?
Nu har dimman äntligen lättat på Long Island, så de flögs ner i morse.
Det var underligt. Jag skickade dem till ditt rum.
De borde ha burits upp nu.
Dolores, kan du se om det är några blommor utanför?
Ja, de är här. Vita orkidéer.
Jag har inte haft vita orkidéer sen jag gick på debutantbal.
Vad är det här?
Vad då?
A, det där, bara en liten avskedspresent.
Riktiga diamanter.
De måste vara värda sin vikt i guld. Är du alltid så generös?
Inte alltid.
Jag ville visa hur tacksam jag är för vad du gjorde för mig.
Jag gjorde ingenting. Det blev bara så.
Styrman kom just in. Vi är klara att kasta loss
Ja, upp med ankaret, och lycklig resa.
Om du behöver en orkester att spela på ditt bröllop,
är vi klara här om några veckor.
Adjö, min älskling.
Jag vet inte hur det är med kapten, men styrman har jäkla bråttom ut härifrån.
- Ja, nu sticker vi. - Vänta ett tag. Mitt armband.
Vad hände med mitt armband?
- Ditt armband? Det är vårat. - Okej. Vad hände med vårat armband?
- Vi gjorde det enda riktiga. - Nu håller du på att lura mig igen.
Inga tricks, inga speglar, ingenting i rockärmen.
Det är ärligt den här gången.
Var är whiskyn?
- Vad är det för fel, Sugar? - Jag vet inte. Jag blev bara törstig.
Var har du fått det där armbandet ifrån?
- Tycker du om det? - Det har jag alltid gjort.
Junior gav det till mig. Han ska åka till Sydamerika och gifta sig med an annan.
- Det kallas högre ekonomi. - Det kallar jag lumpet.
Om jag var du skulle jag ta armbandet och kasta det i ansiktet på honom.
Det är den första snälla kille jag har träffat. Den enda som har gett mig nåt.
Du kommer att glömma honom, Sugar.
Hur skulle jag kunna det? Vart jag än åker, står det en Shell-mack i varje hörn.
Jag kommer tillbaka med den här när den är tom.
Är du galen? Det kryllar av gangsters här.
Och du strör diamanter omkring dig.
Hur ska vi komma härifrån? Hur ska vi kunna äta?
- Vi ska gå till fots. Kanske hungra. - Nu kommer du med det där "vi" igen.
Inte den vägen. Vi vill inte springa på Spats och hans polare.
Är du ren om händerna?
Andra sidan.
Okej, knäpp mina damasker.
Du klär dig verkligen flott, chefen.
Du, chefen. Jag har snackat med de andra delegaterna.
Det sägs att Lille Bonaparte är arg för det som hände Tandpetar-Charlie.
- Han och Charlie sjöng i pojkkören. - Sluta, annars börjar jag gråta.
Han plockade t.o.m. Upp Charlies sista tandpetare och lät förgylla den.
Som jag sa till er förut.
Lille Bonaparte håller på att bli blödig. Han har förlorat gnistan.
Förr var han som en klippa.
- Så synd. Dags att han pensionerar sig. - Håller med.
Hur ska vi pensionera honom?
A, vi kan nog hitta på nåt roligt.
Lille Bonaparte och Tandpetar-Charlie kommer att sjunga i samma kör igen.
Men den här gången ska vi se till att det inte finns några vittnen.
Titta. Brudarna från hissen.
Hallå. Kom in till oss.
Vad är det med de där damerna?
Det kanske inte alls är damer.
Samma ansikten, samma instrument.
- Här är ditt Valentin-kort. - De två musikerna från garaget.
De skulle inte vilja bli sedda döda i Chicago, så vi får göra jobbet här. Kom.
- Okej, vad gör vi nu då? - Först ska vi få av oss de här kläderna.
GRATTIS PA FÖDELSEDAGEN, SPAT
Vad var det som hände?
Jag och Tiny fick in dem i ett hörn, men vi tappade bort dem i röran.
- Var var ni, grabbar? - Vi var med dig, hos Rigoletto.
- Din dumma idiot. - Chefen, vi tar dem efter banketten.
De kan inte var långt borta.
Tack.
Tack, kära operavänner.
Det var tio år sedan jag utnämnde mig till ordförande i den här organisationen,
och, om jag får säga det själv, var det ett klokt val.
Låt oss se tillbaka på vår verksamhet. Under det sista räkenskapsåret,
tjänade vi 112 miljoner dollar före skatt.
Men vi betalar ju ingen skatt.
Som i all affärsverksamhet har vi naturligtvis haft våra skiljaktigheter.
Jag vill föreslå en tyst minut
för minnet av sju av våra medlemmar från norra delen av Chicago,
som inte kan vara med oss i kväll eftersom de har utplånats.
Du också, Spats.
Upp.
Ta det försiktigt nu.
- Vet du när du ska hoppa upp? - Ja. Andra gången de sjunger:
"Ja, han är en riktig karl, det tycker vi alla."
Okej.
Och förstör inte tårtan för mycket. Jag lovade ta hem en bit till ungarna.
Nu, mina kära delegater.
Det kommer en stund i varje VD: S liv
när han börjar tänka på pension.
Nej!
Jag ser mig om efter någon att fylla min plats.
Jag har tänkt på flera kandidater.
Vi har t. Ex. En viss person från Chicago,
en herre från södra sidan.
Vissa säger att han har blivit lite för stor för damaskerna.
Men jag säger att det är en man som kan gå långt.
En del säger att han har gått för långt.
Man jag säger, man kan inte hålla nere en bra man.
Naturligtvis har han fortfarande en del att lära.
Det där oväsendet han ställde till med på Valentin-dagen,
det var ingen vidare PR för oss.
Och att låta två vittnen komma undan. Det var verkligen oförsiktigt.
Bekymra dig inte om de där två. De är så gott som döda.
Jag fick nästan fast dem idag.
Menar du att du har låtit dem komma undan två gånger?
Vissa skulle säga att det var riktigt slarvigt.
Men jag säger: Det är mänskligt att fela, och gudomligt att förlåta.
Och bara för att visa vad jag tycker om dig, Spats,
pojkarna talade om för mig att du snart har födelsedag.
Så vi har bakat en tårta till dig.
Födelsedag?
Det är ju inte förrän om fyra månader.
Ja, då är vi väl lite tidiga. Men vad betyder några månader, vänner emellan?
Okej, pojkar. Allihop tillsammans.
Ja, han är en riktig karl.
Det tycker vi alla.
Ja, han är en riktig karl.
Det tycker vi alla.
Vilket skämt.
Vi måste ut härifrån.
Ta fast de där killarna.
Vad är det som har hänt här?
Det var nånting i den där tårtan som de inte tålde.
Mina komplimanger till kocken. Ingen lämnar rummet förrän jag får receptet.
Tänker ni ta upp det på federal nivå?
Ja.
De slank ur händerna på oss.
Vi bevakar järnvägsstationen och flygplatsen. De kan inte komma undan.
- Hörde du det? - Men de bevakar inte båtar.
- Du måste ringa Osgood. - Vad ska jag säga?
Säg att du ska rymma med honom.
Rymma? Men det finns lagar, konventioner.
Det finns en konvention, javisst. Det finns också bårhuset.
Josephine.
Bienstock!
Hallå där, det där är ingen dam.
Inte så, Sugar.
Ingen kille är värd det.
Ta fast henne.
Josephine?
- Osgood möter oss på piren. - Vi är inte på piren än.
Hej.
Min väninna Josephine, hon ska vara brudtärna.
- Angenämt. - Kom.
Hon är så ivrig.
Vänta på Sugar!
- En brudtärna till? - Brudnäbb.
- Sugar, vad gör du? - Jag sa ju att jag inte är så klyftig.
Nu åker vi.
Du vill inte ha mig, Sugar.
Jag är lögnare och bluffmakare. Och saxofonist.
En sån där odugling som du alltid rymmer från.
Jag vet. Varje gång.
Sugar, gör mig en tjänst. Ak tillbaka till miljonärerna.
Tag den goda ändan slickepinnen,
ingen vitkålssallad i ansiktet, inga urkramade tandkrämstuber.
Det är bra, ut med det. Övertala mig att låta bli.
Jag ringde mamma. Hon var så lycklig så hon grät.
Hon vill att du ska ha hennes brudklänning. Den är i vit spets.
Osgood, jag kan inte gifta mig i din mammas klänning.
Vi är inte byggda på samma sätt.
- Vi kan få den omsydd. - Nej, det kan ni inte.
Osgood, jag måste vara ärlig mot dig. Vi kan inte gifta oss alls.
Varför inte det?
Jo...
För det första är det här inte min naturliga hårfärg.
Det gör inget.
Jag röker. Jag röker hela tiden.
Det bryr jag mig inte om.
Jag har ett förskräckligt förflutet. I tre år har jag levat med en saxofonist.
Jag förlåter dig.
Jag kan aldrig få barn.
- Vi kan adoptera några. - Du förstår inte, Osgood.
- Jag är man. - Jaha,
ingen är perfekt.